Киото, Япония - 1937
Япония е изпратила войски, които да окупират китайския град Шанхай
Напрежението между двете азиатски сили се увеличава с нарастването на заплахата от война.
Драги сънародници, гласът ни трябва да бъде чут.
Япония принадлежи на хората, не на армията.
Трябва да прекратим окупацията на Шанхай!
Хей виж. Кланът на кукерите идва.
Запомни това.
Точка първа...
е свързана с разпръскване на смазка около двигателя.
Точка втора е механикът, буталата и функционирането на карбуратора.
Всички функции, които обхванах, ще бъдат включени в последния изпит.
Това е всичко.
- Какво става тук? - Китаецо, изчезвай!
Не може да направиш това!
Япония е само за японците!
- Пренесете войната си някъде другаде! - Какво?
- Нямаш право да правиш това. - Така ли?
Спри! Нямаше причина поради която да го натоварваш така.
Какво? Ще натоварвам когото си искам.
Чичо ми ще разбере за теб.
Тогава ще видим колко си твърд наистина.
Идиот!
Добре. Не ме интересува много за теб или пък за чичо ти.
Докато преброя до три да си се разкарал. Едно!
Две!
Три!
Хванете го!
Нека да помогна!
Г-г-господарю Сенсей.
Той е Кукера Сенсей, и е мой чичо.
Е, надявам се че си научил нещо от посещението ти в този клас.
Бруталността, както съм те учил, никога не е била способ за победа.
Професоре, извинявам се.
Стой мирно. Имаш късмет, че не пострада сериозно.
- Аха! - Какво стана?
Грешката беше моя.
О! Така ли е наистина?
Впечатляващо.
Аз съм Фунакоши Фумио. А вие сте?
Не ми казвай че това е единственото което баща ти ти е дал?
О да, това е. Той плати много за този химикал. Погледни го сега.
- Какво ще кажем на татко? - Скъпи, нека да не му казваме нищо.
Не е необходимо да го ядосваме.
Моите студенти ще се прогрижат за него.
Митсуко, скъпа, ето те и теб. Това е по-добре.
Ти си толкова взискателна колкото беше баща ти, и също толкова упорита.
Младите мъже не харесват упоритите жени.
Благодаря ти, но знам че младите мъже правят така.
- Него? - Сир. Името ми е Чен Дзен.
- Чен Дзен от Джинг Ву? - Да.
- Кой беше твоя учител? - Мастър Ху.
О, не.
Какво има чичо?
Аз... Снощи в местния вестник...
В статията пишеше, че твоят учител е бил убит...
в битка.
Той се е бил с представител на клана Нагучи...
до смърт.
Не го вярвам!
Съжелявам. Знам,че трябва да сте дълбоко наранен.
Извинете ме, сир.
Смърта на учителя Ху е голяма загуба.
Чен Дзен? Къде отиваш?
В Шанхай. Учителят Ху беше като баща за мен.
Така е защото убиецът му е бил японец. Затова си толкова ядосан.
Спрете окупацията на Китай! Свободен Шанхай!
Знаеш ли само колко много искам да дойда с теб на това пътуване?
Чен Дзен!
Ще те чакам. Знаеш, че ще е така.
Когато японските войници напуснат Шанхай, тогава ще се върна.
Нали знаеш, че трудно ще убедим нашите лидери.
Тогава ще бъдем крайно убедени.
Ще направим така, че вашите лидери да се вслушат в нас.
Чен Дзен, не мрази всички ни.
Не ви мразя.
Митсуко, това трябва да е пътя.
Нямам избор.
Пази се.
Чен Дзен!
Съжелявам деца. Това е всичко, което имам.
Сега си вървете.
- Аз съм само един студент. - Пари, моля ви господине.
Нямам нищо друго за вас.
- Моля те, намери някой друг. - Хайде, махай се от тук!
- Охайо. - Не съм японец.
Не си ли? Извини ме.
Добре. Насам.
- Къде отиваш? - При Чинг Ву.
При Чинг Ву, Кунг-Фу учителят?
Точно така. Аз уча Кунг-Фу.
- Какъв е проблема? - Къде си бил? Не си ли чул?
По-добре да намериш друго място да учиш кунг-фу.
Откакто техният учител умря, репутацията им се стопи.
- Невъзможно. Ще намеря друга рикша. - По спокойно.
Ще те закарам там.
Просто не се изненадвай ако вратите са затворени. Ето тръгваме.
Нали знаеш, че учителят беше убит тук...
и сега учениците си тръгват.
Хей, знаеш ли какво? Японците искат много това място.
Ти си чул? Забрави.
Чен Дзен! Какво правиш тук?
- Нека да ти помогна. - Благодаря ти.
- Аха, значи ти си... - Чен Дзен от Джинг Ву.
Най-добрия.
Задръж рестото.
Чу ли какво ти казах!
Учителю Нгай, това място е свещенно за нас.
Ако искаш да се биеш, да излезем навън.
Учителю, добре ли си?
Добър мач. Благодаря ви, господине.
- За какво? С каква цел? - Хей, разбери нещо.
Ако търсиш двубой при Чинг Ву си търсиш белята.
Ти или японеца.
Училището свърши ли?
Добре дошъл. Радвам се, че се върна.
Чичо Нанг.
Надявах се да ти кажа за него когато училището свърши.
Как си разбрал?
От Японски вестник.
Те го отпечатаха с удоволствие!
Е, покажи уважение към него.
Да вървим.
Чакай малко. Не можеш.
Той не бива да носи това. Той не е от семейството.
Чичо, Чен Дзен беше отгледан като син. Знаеш това.
Той има пълното право, също като мен и теб.
Не е бивало да се бие този ден.
Знаех си, че нещо не е наред.
Видях го.
Всички го видяхме.
Върви сега.
Какво правиш? Това е нашия символ за одобрение.
Ей, чичо.
Чен Дзен е прав.
Нашите врагове са премахнали нашият учител.
Те контролират нашите водачи.
Значи, не може да има одобрение вече. Те го доказаха.
Къде отиваш?
До Нигучи.
Чен Дзен, отмъщението е против закона, доколкото знаеш.
Е, тогава... ще наруша закона.
- Чен Дзен! Не. - Чен Дзен!
Тинг Ен, знаеш че, си бил там преди това. Това е крепост.
Сигурно имат около 100 човека.
- Не забравяй, че ти си учителят. - Но, чичо...
Ей, това е достатъчно.
Аз нося отговорност за теб.
Чунг, Биу, вземи няколко мъже и го последвайте.
Да господарю.
- 6-ти участък. Мога ли да ви помогна? - Това изглежда добре.
Добре, продължавайте.
Капитане, за вас.
Сега какво?
Да моля.
Нигучи Арена?
Да. Спипахме го.
В японския двор.
Едно! Две!
Три! Четири!
- Идиот! Практика! - Да, господарю.
Свободно.
Виж! Виж!
Вземи си китайските обувки и изчезвай оттук!
Аз съм Чен Дзен. Къде е Акутагава?
Ей, ти. Нигучи притежава това място. Върви!
Никъде няма да ходя докато Акутагава не дойде.
Какво? О, хайде стига!
Къде е господарят ти сега?
Искам да го видя.
Ще предизвикаме всеки един...
открито и честно.
Ако някой от нас умре, няма да има отмъщение.
Учителя те срази с юмрука на Хоу.
Неговото желание би било аз да направя същото.
Той щеше да те победи ако беше здрав.
Само японски граждани и тези, които имат специални паспорти могат да влизат оттук.
Чу какво каза. Чен не може да бъде тук.
Но се заклевам, че го видях да влиза!
Да, и аз също. Хей, ето го!
Кажи ни какво стана?
- Вие японците? - Китайци.
Внимание!
- Има ли проблем? - Не господине.
Изобщо. Генерал Фуджита, сър.
- Г-н посланик, няма нищо. - Продължавайте.
Да господине.
- Наби ли го? - Да.
- Отиди кажи на Тинг Ен да дойде да срещнем с други на гроба на учителя. - Добре. Ще отида.
- Но нищо не е свършило още. - Знам.
Това е. Дръж го равно. Малко по-високо.
Погледни назад. Погледни настрани. Нагоре.
- Хайде. Повече. - Готови.
- Малко повече. Не, тук долу. - Внимателно.
- Ох. - Ох.
Докторе, право напред.
Аз съм доктор, не патолог.
Позволете на мен.
- От какво се нуждаете? - От черния дроб ако искате да проверя за отрова.
Спрете ги!
- Какво правите тук? - Тестваме. Защо?
- Тествате за какво? - Ти за какво мислиш?
- Чен Дзен вярва, че японците са го отровили. - Какво?
- Чен Дзен, не мога да повярвам че учителят е бил отровен. - Защо не?
Ако победя Акутагава лесно, той ще го направи също.
Капитане, мислите ли че той е бил отровен?
Първият път когато го удариха здраво, забеляза ли колко слаб стана?
Добре. Но трябва ли да го правим обществено достояние?
- Тук. - Какво?
Вземи това. Ще се наложи да ме убиеш, ако искаш да ме спреш.
Искам да знам истината.
Учителят би искал да знаем кой му отне живота.
Торацид. Най-смъртоносната отрова.
- Какво? - Той е бил отровен.
Да, но кой би могъл да направи това?
От теб зависи да разбереш това.
- Сега ни подайте ръка. Виждате че учителят се нуждае от помощ. - Със сигурност.
- Добре. Да вървим. - Хайде, момчета.
Знаех си. Акутагава не би могъл да го победи толкова лесно.
Точно така. Сега трябва да разберем кой го е сторил.
Знаеш, че е добре, че Чен беше тук. В противен случай, дори нямаше да знаем.
Няма смисъл някой да прави това.
Може би някой му е сложил отрова докато е бил извън училището.
Невъзможно. Не е прекрачвал портите в продължение на месец.
- Бяхме точно зад него. - Точно така.
Тогава някой от Джинг Ву трябва да го е направил.
Да, Ксайо Уинг.
Ти си готвел за учителя понякога, нали?
Да. И какво от това?
Чичо Нанг, нали не мислиш, че е бил Ксайо Винг?
Не.
Но може да е бил някой друг от кухнята.
Аз!
Значи сега искаш да почнеш да хвърляш обвинения? Обвини мен?
Чунг, отиди да провериш дали в кухнята има някаква отрова.
- Чичо, не се ядосвай толкова. - Ти не се бъркай! Продължавай!
Провери сам дали имам някаква отрова там.
Давай! Огледай се добре!
Чичо, това е лудост.
Напълно си прав, да подозира хора като мен!
Мислиш ли, че може би е готвача?
Не мисля така. Готвача е тук от доста дълго време. Той обичаше баща ми.
Хей, сега, никой не те обвинява за това.
Защо не? Отговорен съм за всичката храна, която ядем!
Всичката храна, която е сервирана. За всяка купа ориз на тази маса.
Защо направо не ме обвиниш, лице в лице?
- Само минутка. - Добре, това е достатъчно. Нека да ядем.
Чен Дзен, храната може да е отровна.
Да, може би. Вярно е.
Щом ядем каквото е ял учителя, защо не сме мъртви? А?
Вярно е. Какво имаш да кажеш за това, а?
- Обвиняваш ме. - Седни. Яж с нас.
Добре. Нека да се насладим на храната.
- Безопасно е да ядеш. - Да, продължавай.
Знаеш ли, искам да се видя с доктор Смит.
Искам да знам как точно учителят е бил отровен.
- И тогава? - Тогава ще знаем, кой е отровил учителя.
Аха.
- Какво прави той? - Нов е.
В Япония ли го е учил?
- Какво е това? - Добре!
Незнам. В Япония.
Добре.
Учителю Чен, ако сте свършил със загрявката, нека да направим спаринг.
- Да. Давай. - Добре!
- Добре, да. - Да почваме.
Сила, прецизност.
И не забравяй за бързината.
Ако тренираш всеки ден с тези неща наум...
Ще започнеш да развиваш бойни умения, виждаш ли?
Това, което се опитвам да кажа е, че е инстинктивно.
Всички тези неща ще ни позволят да нанесем удар.
Но какво стана с атакуването на противника първи?
Нека да кажем, че атакуваш противника със силна защита.
Какво става? Бенг! Той те удря. Сега какво? Имаш ли статегия?
Сестро, те искат да се запишат тук.
Толкова много може да се говори за способностите на учителя Чен.
Да. Ние искаме той да ни обучава, ясно?
Учениците тук трябва да се учат от Тинг Ен. Неговия стил има същата сила като на Чен Зен.
Какво е това?
- Стойка на четири крака. - Това е твърде нестабилно.
- Опитай се да ритнеш. Хайде, ритай. - Да, точно така.
Сега опитай това. Премести тежестта си тук.
- Всичко е много просто. Това е сила. - Добре, имаш я.
- Японски стил. - Да, сигурно, давай. Покажи ни.
Добре.
- Тук, покажи ни. - Добре, пригответе се.
- Изумително. - Виждаш ли какво имам впредвид?
- Страхотно! Това е страхотно! - Само опитай.
Тинг Ен?
- Какво е това? - Къде отиваш?
- Късно е. - Не тръгвай още.
Аз трябва да... Аз съм учителят.
Ако ми позволиш да дойда с теб при Джин Ву...
никога повече няма да ти се налага да ходиш някъде, нали?
Знам, но не можеш да живееш там.
Охх, ти ми обеща...
че ще им кажеш за нас скоро.
Е, ще го направиш ли?
В подходящото време.
Искам да знам всичко което правят.
Ох! Шпионираш собствените си хора!
Винаги ще има предатели които ще се опитват да вървят срещу нас.
Съжелявам.
- Закъснявам. - Значи ти си тук.
Мислех, че ще бъдеш твърде уморен или дори твърде засрамен.
Не знам защо дойде. Никой не те желае тук.
Просто исках да знам за аутопсията.
Учителят Чинг Ву, учителя Ху, беше отровен?
Всички, може да напуснете.
Да господине.
Какво? Това е нещо което не трябва да бъде чуто?
Ти си отровил учителят Чинг Ву!
Китайската съпротива беше водена от тяхния учител.
Знаехме за това без него...
съпротивлението трябва да бъде бързо унищожена.